ВІДГУК
офіційного опонента на дисертацію 
Дар`ї Олегівни Шапошник-Домінської 
«Психологічні особливості розвитку самоефективності особистості», подану на здобуття наукового ступеня кандидата психологічних наук за спеціальністю 19.00.01 – загальна психологія; історія психології

Соціальні процеси, які стрімко протікають в Україні – є головною ознакою сьогодення. Зміни, які відбуваються у суспільстві, торкаються глибинних інтересів кожної людини, впливають на її розвиток, встановлюють високі вимоги до її внутрішніх ресурсів, до її інноваційної активності і діяльності. Динамізм суспільно-політичного життя і надто швидкі соціально-економічні перетворення, відображуються не тільки на всіх рівнях взаємодії особистості зі світом (соціальному, культурному, духовному), а й охоплюють простір її власних, самосуб’єктних стосунків. Особистість сама стає автором розгортання своєї психічної активності і конструювання власної психіки, творіння життєвого шляху і світу, і, нарешті, змінювання себе як суб’єкта цього творіння. Саме на цьому рівні особистість виявляє активність, яка свідомо, або несвідомо, спрямована на самозмінювання, саморозвиток, самовдосконалення тощо. 
У зв’язку з цим актуальним стає дослідження такої властивості особистості, котра забезпечує енергійність та продуктивність її внутрішніх трансформацій, продуктивність її роботи над собою. Саме такою властивістю особистості і є самоефективність. 
Проте, як зазначає Дар`я Олегівна Шапошник-Домінська, у вивченні самоефективності особистості є недостатньо розкритим віковий аспект та предиктори самоефективності в межах інших психічних явищ, що й визначає мету даного дисертаційного дослідження. 
У дисертаційній роботі Дар`я Олегівна здійснює глибокий теоретико-методологічний аналіз проблеми, що дозволило автору дати докладну характеристику феномену самоефективності особистості, розглянути підходи до його вивчення, теоретично обґрунтувати предиктори розвитку самоефективності та здійснити пошук суттєвих відмінностей від інших психологічних характеристик. 
Спираючись на визначення самоефективності А. Бандурою, Дар`я Олегівна уточнює трактування самоефективності і розуміє це поняття, як здатність до досягнення певних результатів з мінімально можливими витратами або отримання максимально можливого результату з даної кількості ресурсів. У якості предикторів автор обирає певні характеристики пам`яті, мислення та емоційної саморегуляції відповідно до таких процесів, як мотиваційний та селективний, когнітивний та емоційний.
Далі Дар`я Олегівна Шапошник-Домінська спрямовує свою активність на відбір психодіагностичного інструментарію, спрямованого на вивчення особливостей самоефективності у групах досліджуваних, на діагностику особливостей емоційної саморегуляції, виявлення здатності до операціоналізації (ефективного використання) пам`яті у респондентів з високим/низьким рівнем самоефективності, розробляє пізнавальні задачі та задачі для вивчення особливостей практичного мислення, критичності тощо. Слід зазначити, що розроблена психодіагностична програма має самостійну практичну цінність – вона поєднує можливості об`єктивного, автобіографічного і суб'єктивного психодіагностичних підходів і при відповідній підготовці спеціалістів, може бути застосована на практиці для вирішення аналогічних задач. 
Далі автор показує, що психологічні характеристики розвитку самоефективності особистості виявляються у становленні самоефективності як властивості особистості, яка є похідною від певних характеристик пам`яті, мислення та емоційної саморегуляції. Саме у цьому полягає основна гіпотеза дослідження. 
В результаті емпіричного дослідження автор переконливо доводить, що як загальна, так і соціальна самоефективність має вікову динаміку: в юнацькому віці має невисоку виразність, потім стрімко зростає у молодості, дещо знижується у середньому віці та має найнижчий рівень у віці пізньої зрілості. Встановлює, що у всіх вікових групах самоефективність, в основному,  додатно взаємопов`язана з толерантністю до невизначеності. На всіх вікових етапах більш самоефективні люди є менш тривожними у порівнянні з тими, у кого показники самоефективності є низькими. 
Дар`я Олегівна довела, що самоефективні особистості володіють вмінням використовувати досвід минулого для вирішення актуальних завдань, легко знаходити корисні зв’язки між минулим та теперішнім, оперувати ресурсом пам’яті в адаптивних цілях, що характерно для всіх вікових груп.
Ці факти лише фрагмент результатів дисертаційної роботи. Проте вони, як і інші є цікавими і новими.
Суттєвим достоїнством дисертації є те, що автор, спираючись на отримані емпіричні результати, розробляє тренінгову програму для групи людей пізньої зрілості. Авторська тренінгова програма для людей пізньої зрілості «Розвиток самоефективності», орієнтована на тренування психічних функцій, у тому числі й операціоналізації пам`яті, продуктивного мислення та емоційної саморегуляції. У тренінгу використовувалися засоби актуалізації життєвих досягнень та вправи-бесіди про автобіографічні спогади учасників тренінгу.
Свій вибір на групі саме цього віку Дар`я Олегівна пояснює тим, що людина похилого віку втрачає в результаті виходу на пенсію можливість спрямованої взаємодії, а за допомогою тренінгової програми вона знаходить простір для цієї взаємодії, а її суб'єктність, реалізуючись у соціальній дії, дозволяє літній людині відчути свою соціальну значимість і знайти нові соціальні ролі. Цінним є те, що в роботі надано короткий зміст цієї програми, етапи, тематичні плани програми та відгуки її учасників.
Узагальнюючі викладене стосовно основних наукових результатів рецензованого дослідження, вважаємо за доцільне акцентувати увагу на таких моментах. У дисертації наведено теоретичне узагальнення та нове вирішення наукової проблеми, що виявляється в аналізі феномену самоефективності особистості, аналізі понятійного апарату, виявлені особливостей загальної та соціальної самоефективності та у визначенні напрямків власних досліджень. Аналіз результатів дослідження дозволяє також зробити цілком слушні висновки про розширення та збагачення уявлень про вікові та гендерні особливості у проявах загальної та соціальної самоефективності.
Все вищезазначене дає підставу стверджувати, що результати дисертаційного дослідження свідчить про досить високий рівень професійної підготовки, про наукову зрілість дослідника, про вміння творчо вирішувати поставлені завдання. Поданий у дисертації матеріал, його психологічний аналіз та інтерпретація, висновки не викликають заперечень, разом із тим необхідно зупинитися на окремих зауваженнях щодо його змісту:
1. Дуже стисло презентовано новизну результатів дослідження та бракує загальної гіпотези саме у вступі, тим паче що ціла низка гіпотез надана у тексті.
2. Особливості мислення, пам’яті та саморегуляції Дар`я Олегівна розглядає, то як предиктори самоефективності (стор. 11), то як її складові, компоненти (також на стор.11), то як детермінанти самоефективності (стор. 17). Треба якось визначитися і більш чітко пояснити їх різні особливості та функції. Також, на мій погляд, необхідно визначити поняття «самоефективність» як риса особистості і «самоефективна особистість», котрі застосовуються у тексті як синоніми.
3. Наступне зауваження деякою мірою пов’язане із попереднім. За метою дослідження автор вивчає психологічні особливості розвитку самоефективності особистості у віковому аспекті та предиктори самоефективності. На мій погляд є ще один, дуже важливий аспект – це визначення структури самої самоефективності. Якщо розглядати цю властивість як інтегральну характеристику особистості (у широкому розумінні за Б.Г. Ананьєвим), то можна припустити що в її склад включаються означені характеристики. Якщо ж це самостійна властивість – то необхідна експлікація та опис покомпонентного складу її показників. У такому аспекті можна розробити модель самоефективності, яка була б надана як результат теоретичної роботи. Схема, котру автор надає у емпіричній частині як «Структурно-функціональну модель самоефективності особистості», переважно презентує чинники її розвитку. 
4. У якості рекомендації. Було б цікавим розглянути самоефективність у просторі споріднених понять, котрі вивчені і нашими українськими науковцями, наприклад, таких характеристик, як самозмінювання (роботи Павла Лушина, Діани Лущікової і наші), самоактуалізації (Надія Каліна), саморозвиток (Тетяна Сергєєва, до речі – це дослідниця із Харкова), саморегуляція (Олексій Чебикін) та інших. На жаль, роботи цих авторів розглянуті не були. Проте, всі ці властивості особистості поєднує внутрішня активність, енергія, котра спрямована на самостійне здійснення змін, перетворень своїх психічних властивостей, дій, особливостей поведінки, для досягнення бажаного суб'єктом рівня психічного функціонування і якості своїх стосунків із собою, з іншими людьми, з життям та світом у цілому, що властиво і самоефективності. 
5. Запропонований тренінг важливий для усіх вікових періодів, бо на різних вікових етапах життя є особистості, котрі потребують розвинену самоефективність. Можна рекомендувати Дар`ї Олегівни подумати про це.
6. І, нарешті, зауваження, що стосується формальних характеристик роботи. У тексті зустрічаються помилки, русизми, повтори. Деякі підрозділи, наприклад, 2.3, 2.4, 2.5 викладені лише на сторінку кожний і містять описи відомих,надрукованих психодіагностичних методик, що застосовуються у дослідженні. Їх можна було б об’єднати в один підрозділ, обґрунтувати їх вибір і надати лише посилання на наукові джерела. 
Проте, зроблені зауваження і побажання не впливають на загальну позитивну оцінку рецензованої дисертації. В цілому дисертаційну роботу можна визначити як актуальну, що має наукову новизну, теоретичне та практичне значення, обґрунтованість і доказовість більшості умовисновків.
Результати дисертаційної роботи пройшли достатню апробацію на наукових конференціях та семінарах. Автором надруковано 8 наукових статей у фахових виданнях, що входять до переліку МОН України, 1 закордонна англомовна стаття та 6 праць опубліковані у збірках матеріалів конференцій. Виклад змісту основних положень у дисертації та авторефераті є ідентичними. 
На підставі зазначеного можна стверджувати, що дисертаційна робота «Психологічні особливості розвитку самоефективності особистості» є завершеною науковою працею, котра репрезентує новий концептуальний підхід до розв’язання актуальної проблеми визначення предикторів самоефективності особистості та психологічних особливостей її розвитку у людей різного віку і статі. 
За змістом і науковим рівнем ця робота відповідає вимогам, визначеним «Порядком присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника», що висуваються до кандидатських дисертацій, а її автор – Дар`я Олегівна Шапошник-Домінська заслуговує на присвоєння наукового ступеня кандидата психологічних наук за спеціальністю 19.00.01 – загальна психологія; історія психології.

Офіційний опонент 
доктор психологічних наук,
завідувач кафедри загальної 
та диференціальної психології
Південноукраїнського національного
педагогічного університету
ім. К.Д.Ушинського (м. Одеса), 
професор                                                                                       О. П.Саннікова

Проректор                                                                         Т.І. Койчева